- Ursäkta, dr King? - Jag hinner inte, jag är redan sen.
Jag heter Annie Parker.
Å... Jag har läst era brev.
Jag försökte se föreläsningen, men trafiken var hemsk.
- Förlåt. - Ingen fara, det blev lite torrt.
Mina skämt gick inte hem nåt vidare...
- Vilket fint halsband. - Det var mors, jag lät trä om det.
- Ja, hon... - Jag måste gå, hoppas att vi hörs igen.
Mitt liv var en fars.
Jag behövde bara lära mig att skratta. - Annie Parker
Du kan känna ett visst obehag. Bara slappna av.
Bygger på verkliga händelser.
Det finns stora mysterier omkring oss. Märkliga och magiska...
...dolda i koder.
Om man kände till koderna, kunde man förändra sin framtid då?
TORONTO I KANADA
Stress!
Där är min storasyster Joan och jag. Hon kände till saker.
Det är där Döden gömmer sig när han kommer hit. Han sover oftast-
- men håll dig väldigt tyst här uppe så att du inte väcker honom.
- Väckte mamma honom? - Ja, det gjorde hon.
Hon sumpade det, och nu har vi ingen mamma längre.
Han tar oss också, om vi inte passar oss. Han tog mormor och moster Lil.
- Är du med? - Ja.
Det här är min berättelse.
Där är jag. Inte så självsäker, så jag fattade dåliga beslut i stället.
Där är min syster Joan i vuxen ålder. Där är Joans bästis Louise.
Pappa kallade henne "Trubbel", så snälla Joan gillade henne ännu mer.
Där är Paul som var snäll och rolig. Vi förlovade oss när jag fyllt 18.
Senare gifte vi oss för att han var rar och dessutom hade en fin rumpa-
- som var som en tryckluftsmaskin: Dunk-dunketi-dunk... Dunk-dunk...
Han ville bli musiker, men jobbade under tiden som poolstädare.
I Toronto.
Pappa dog plötsligt 1972. Det är kanske där vi ska börja.
- Vill du gå? - Jag behöver en stund till.
- Jag stannar lite. - Okej.
Folk beter sig underligt kring sörjande. De kan inte bättre.
- Ursäkta. - Det gör inget.
- Är du en av de närmast sörjande? - Ursäkta?
Jag menade inget illa.
Så... vad gör du sen?
Sen är det vakan.
Visst. Men efter det?
Så du tror att din mamma led? Min fru utstod 18 månaders pina.
Att förlora både mor och far. Jag kan inte föreställa mig den ensamheten.
Och var dag blev det värre. Det är lidande.
Bara att vara ensam... det måste vara så smärtsamt.
Så ensamt.
Hon hade så klart fel. Mina föräldrar var borta, men jag hade ju Joan.
Och vi visste inte vad vi stod inför.
Jag måste fråga, dr King: Vad betyder märkningen på klockan?
Ett märke var tolfte minut, för så ofta dör kvinnor av bröstcancer i USA.
- Det är ju... - Var nionde. Två miljoner på 20 år.
- Möjligen, men... - Kanske er fru. Dotter.
Jag tror att det dr King menar är-
- att sjukdomen och ett möjligt botemedel lär intressera väldigt många.
Ursäkta, Allen. Jag måste få reda ut det här.
Ni tror att det kan finnas en genetisk länk till viss bröstcancer?
- Fastän nästan ingen annan tror så? - Korrekt.
Och för att pröva er teori måste ni undersöka vårt dna som består av...
- 100000 gener. - Mer eller mindre.
- Och hur många kvinnor ingår i studien? - Flera tusen.
Inte så många.
- Och ni måste intervjua dem allihop? - Flertalet. Ja.
100000 gener, flera tusen kvinnor.
- Ingen säker slutsats? - Vi är långt in i arbetet.
Jaha, hur långt har ni kommit, då?
Jo... 74 stycken.
Nej, nej...
Sex till.
80 stycken, alltså.
Jaha, tack så mycket för er tid och gästfrihet.
Vi hör av oss, och vi vill naturligtvis hjälpa er med en så viktig fråga.
Jag ser inga möjligheter, Allen. Tyvärr. Vi snackar 20 års arbete här.
- Men dr King tror... - Hon tror, ja. Men det gör ingen annan.
Varför tror såna som hon att världen är skyldig dem ett uppehälle?
Hon är som den där gräshoppan med fiolen.
- Ursäkta? - Gräshoppan.
Som spelade fiol och tyckte att andra fick skaffa mat. Där har du dr King.
Jämför du en av våra mest lysande genetiker med en tecknad gräshoppa?
Svaret är nej, Allen. Så vi lämnar det där. Beklagar.
- Han gillade mig inte, va? - Han... Nej.
- Jag tror säkert att... - Vad sa han?
Han jämförde dig med en tecknad gräshoppa.
Gjorde han? Kära nån.
Det var ju gulligt på sitt egna lilla sätt.
- Berättade du om? - Nej. Han ville inte lyssna.
- Vi kan ju... - Okej. Jag förstår.
Så... Tack för att du kom hit.
- Vad tänker du göra? - Vad jag tänker göra? Mitt arbete.
Ja, jag vet. Men vi var unga och hade inget särskilt att göra.
- Du leker med maten, och det är fel. - Det är din syster Joanies tomater.
Så tekniskt sett leker jag med Joanies mat.
- Jag leker med Joanies tomater. - Och jag gillar inte tomater.
- Jag gillar tomater. - Då kan du få mina.
Jag vill inte ha några, men ni är så söta ihop och dunka-dunkat lär vara...
- "Dunka-vadå"? - Jag tror att vi fattar.
- Jag visste inte att det var en hemlis. - Jag sa att du är bra på grönsaksdjur.
Jag vill nog påstå att mitt verk talar för sig själv.
- Hur kunde du berätta? - Det lär gå till grönsaksdjurshistorien.
Alla tiders bästa. Har ni sett dinosauren jag skapat här?
Se här! Det är inte en äkta dinosaurie, utan en triceratops av frukt och grönt.
- Var inte rädd, han är snäll. - Han heter Larry!
- Du luktar frukt, Larry. Nätmelon. - Synd att du är pryd.
För att sammanfatta har vi ett slags tes om-
- att somlig bröstcancer är ärftlig, och där är vi ensamma.
- Vi måste alltså bevisa fyra saker. - Först: Hitta kvinnor med bröstcancer.
Och inom den gruppen måste vi hitta släktingar med bröstcancer.
Sen måste vi hitta ett sätt att spåra ärftligheten-
- av bröstcancergenen från generation till generation.
Även om vi lyckas visa att genen hör till en särskild kromosom-
- så måste vi isolera den och hitta muteringen, vilket kan ta flera år.
Sen måste vi se om muteringen repeteras hos släktingarna.
I så fall har vi hittat vår länk.
Den fjärde och svåraste punkten är-
- att lista ut varför mutering i en gen leder till bröstcancer hos så många.
Härligt. Vi ses i morgon bitti.
- Hej. - Varför spelar du i bilen?
- Akustiken är otrolig. - Inga jobb?
Det kan tyckas märkligt, men ingen vill ha sina pooler städade så här års.
Se på mig, en kanadensisk poolstädare.
- En sån där oxy... oxy... - "Moron"?
"Moron!" Just, en dåre.
Jag går väl in, då.
Jaha. Okej, fast...
...jag tänkte att du kanske kunde stanna här ute lite.
Jaja, jag vet. Men vi var unga och hade inget särskilt att göra.
Dunk-dunketi-dunk...
Paul?
- Vad gör du? - Inget, jag bara... övar.
- Mår du bra? - Visst.
Paul! Paul!
- Vadå? - Joanie! Joanie!
- Vad är det? - Hon är gravid. Alltså, du vet!
- Gumman... du ska bli mamma! - Jäklar!
Han är... han ser bra ut.
För att vara bebis. På ett liksom fult sätt.
Han har basisthänder.
Jag menar inte att bebisar är fula.
Bara att de har den där fula bebislooken.
10 juli 1974
Hallå, Joanie...
Efter att du fick ditt barn, blev det liksom... mer sällan då?
- Har du och Paul? - Det är jätteilla.
Vi är nere på... typ fyra gånger i veckan nu.
Allvarligt?
- Det är faktiskt en hel del, Annie. - Är det?
Passa dig!
- Joanie... vad är det? - Mår du bra?
Förlåt, jag bara... Ursäkta mig.
Joan?
- Gjorde jag dig illa? - Det är jag som får dig att gråta, ju.
Vad är det, då?
Ja... det är kanske inte så illa som det låter.
Joan?
De hittade en knöl... i bröstet.
Det kommer att gå bra, du kommer att klara dig.
Japp. Jag kommer att klara mig.
- Jag älskar dig. - Jag älskar dig, gumman.
Min storasyster.
Fyra gånger i veckan, verkligen?
- Minns du mannen i rummet där uppe? - Det var ingen man, det var Döden.
Vadå, om vi inte kallar den vid namn, så försvinner den?
Visst, då viskar jag.
Gick du nånsin in dit?
En enda gång.
Precis innan...
- Nej, det gjorde jag inte. - Joanie! Det är inte kul.
- Inte alls. Jag tänker jämt på det. - Döden?
- Ja, och... - Cancer?
Den förföljer oss.
Som killen från hockeymatchen, han som ringde och skickade chokladhjärtan-
- och som pappa kom på med att runka till "Hockey News"?
Ja... som han.
För jag är rädd.
Jag är jätte-jätterädd att det finns inuti oss, att det går i släkten.
Raring... så är det inte.
Förlåt...förlåt.
Ingen fara. Jag gillar att du är orolig.
Jag gillar när du har massor av problem.
Det kommer att bli jättejobbigt utan Joanie.
- Jag vet... Jag vet. - Kom hit.
Det gick i alla fall fort för henne. Inte som min fru, hon tog tid på sig.
Det var ju ett ändlöst lidande. Ändlöst!
Gode Gud... först din mor.
Sen din far...
Och nu stackars Joan.
Du igen? Coolt.
Det är inte många kvinnor som kan vara sexiga-
- och samtidigt sörja, men du... du lyckas verkligen.
Jag vill inte vara respektlös, men om man tänker på saken-
- är väl sex ändå vårt sätt att säga "dra åt helvete" åt döden?
Hur kan du ha kvar jobbet här?
Grejen var att jag började tänka på det hela tiden, min släkt och döden.
Hur den väntade, gömd i en garderob eller i en bil med "Hockey News".
Du kan känna ett visst obehag.
Härlig dag i dag. Jag är förstås fast här inne, men det ser fint ut.
Jag talade med din make. Han berättade att du var väldigt orolig.
Han sa väl att jag kände på mig själv?
- Enstaka kontroller är förståeligt. - Sa han "enstaka"?
Ja, fortsätt prata. Prata på.
Det finns ett enkelt sätt att kolla efter testikelcancer.
Vill du att jag ska kolla dig nu, medan jag är där nere?
- Annie, Annie... Lägg av. - Vadå?
Han nämnde att du kanske var lite väl orolig.
Jag känner till er släkthistoria, och det är tragiskt.
Men det innebär inte att ni kommer att få cancer.
Se på mig, Anne: Vit rock, stetoskop. Du kan lita på mig.
- Oroa dig inte, okej? - Okej.
Bra. Duktig flicka.
Jag kan inget om genetik, jag kan datorer. Jag gör kort-
- och så stoppar jag in dem i datorn med alla andras, och kanske nästa dag-
- beroende på hur många andra som använder datorn, får jag en utskrift.
- Hur snabbt går det med vår datamängd? - Universitetets dator väger 2,5 ton.
- Den kan lagra 700 kilobyte data. - Ursäkta, hur lång tid tar det?
När vi väl fått alla data, skrivit ett program och matat in dem...
Tio år?
Will? Gubben?
- Kom igen, upp med dig. - Jag är uppe.
Nej, är man inte ur sängen är man inte uppe.
Morrn.
- Ska du inte ha frukost? - Nej, jag hinner inte.
Jag har en ny kund. De ringde nu på morgonen.
- Puss? - Jag är sen, Annie.
Vadå? Jag är musiker, okej? Det är en stil.
Visst.
När jag blir stor ska jag bli poolstädare som pappa.
Ska du, gubben? Så fint.
Vi kan prata mer om det när du blivit lite äldre.
Mamma går och duschar.
Jaha...
Anne...
Vävnadsprovet visar att du har karcinom i vänster bröst.
Skönt, jag som väntade mig dåliga nyheter.
Det är tyvärr ganska långt framskridet, men jag rekommenderar operation.
- Operation? - En modifierad radikal mastektomi.
- Å, Gud... - Jag beklagar, Anne.
Dessvärre måste hela ditt vänstra bröst tas bort.
Liksom merparten av lymfknutorna i armhålan.
Å, Gud...
Å, Gud. William...
Jag är rädd. Jag är så rädd.
Jag vill inte lida. Jag vill inte lida, jag vill inte dö.
SJU TIMMAR EFTER OPERATIONEN
Hur mår du?
Vill du ha en isbit?
Får jag ta en?
Vilken god is. Jösses...
Å, Gud... Jättegod is.
Aj, det gör ont. Få mig inte att skratta.
Va? Jaså, inte... aj!
Det gör jätteont.
- Hur mås det i dag då? - Inget vidare.
- Jag har fått ett bröst borttaget. - Naturligtvis. Det jag menade var...
- Det är under omständigheterna bra. - Bra.
Jag visste att det skulle gå så här. Det hände min mamma och min syster.
- Och mormor och... - Många kvinnor känner så.
Din släkt har haft lite otur, men det finns många faktorer...
- Det var inte otur. - Det finns vissa belägg för canceranlag.
- Vid viss diet och vissa miljöfaktorer... - Ursäkta oss ett ögonblick.
- Vad håller du på med? - Enligt nya rön...
Ifrågasättande av kända fakta tycks alltid falla unga läkare på läppen.
Men det är ansvarslöst att vilseleda. Det har alltid funnits ny forskning.
Nyheten i en teori ger den inte rätt - bevis ger den rätt.
Och jag ser inga nya bevis för alternativ cancerbehandling-
- som får mig att ompröva det jag lärt mig under 40 år som läkare.
- Jag förstår. - Bra.
Bra.
Vill ni prata mer är det bara att ringa mig.
- Tack så hemskt mycket, doktorn. - Doktorn!
"Sean" blir bra.
- Anne, va? - Annie. Tack.
Jag ska bli den bästa sjuksköterska du nånsin haft.
Det är jag nog redan, för du kan inte hångla med de andra...
Mamma var på sjukhuset för att mamma har cancer.
- Men hade inte moster Joan cancer? - Jo, gubben.
- Men hon dog. - Ja, det gjorde hon.
- Kommer du att dö? - Absolut inte. Det lovar jag.
Cancern kommer inte att ta din mamma.
- Men hur kan du veta det? - Jag bara vet. Jag kommer inte att dö.
Vänta! Jag vill följa med dig.
- Jag ska ingenstans. - Ska du inte jobba?
- Det är väl inget? - Har du inte Louise och Steves pool nu?
Jag vill följa med. Kom igen, det blir kul.
Snälla?
Hoppa in, då.
- Vi hoppar i. - Jo, visst...
- Allvarligt. - Glöm det.
- Varför inte? - För att jag inte vill.
Och för att jag är poolstädare, och man badar inte hos kunderna.
Är det poolstädarnas yrkesetik, eller nåt?
Varför är vattnet grönt?
Louises pucko-make vill bara ha hit mig en gång i månaden.
- Nej, vad får vattnet att bli grönt? - Jaså, det är alger.
De uppstår när vattnets pH-värde är fel, det bör vara ungefär 7,5.
- Samma pH som i människans tårar. - Å...
Har man inte klor i vattnet får man fosfater-
- som alger livnär sig på.
Men tillför man klor dör algerna.
Men inte om man är ett pucko och bara tar hit poolstädaren en gång i månaden.
- Tänker du fortsätta att måla ögonen? - Ja, det tänker jag.
- Jag är törstig. Vill du ha nåt? - Nej. Jag stannar här.
Jag visste inte om algerna berodde på att Paul var kass eller maken korkad.
Men det fick mig att tänka efter.
"Bröstcancer - se cancer". Okej...
"Cancer - elakartad tumör orsakad av onormal, okontrollerad celldelning."
William? Mamma behöver gå på toa.
Lilla eller stora?
Mamma ska köpa en ny ryggsäck.
Hej, ursäkta, jag...
- Vart ska du? - Detroit.
- Måste rusa, hoppas att allt är bra. - Ja, men vårt fika, då?
Du är sen.
- Vad är det nu, då? - Du kom för sent, Allen.
- Du är sen. - Jag vet.
Goda nyheter. Vi har identifierat ett dussin släkter med 50 cancerfall.
- Bra. Och? - Vi kan söka korrelationer på allvar.
Vi ska intervjua dem, ta blodprov, extrahera dna och söka markörer.
- Genetiska markörer. - Vi följer dem som vägskyltar.
Tänk dig två likadana vägar där man mäter avståndet mellan skyltarna.
Då kan man identifiera dem.
Och finns markörerna intill exempelvis bröstcancergenen kan den identifieras.
Vad är det med tidningarna i läkares väntrum?
Hallå? "Jakt och fiske"?
Har ni många patienter med kamouflagemönstrade haklappar-
- och väskor med vättar, som sitter och gör lockrop?
Jag vet inte.
Det skulle du nog ha märkt.
Som sagt: Jag vet inte.
Kvack...
Kvack... Kvack...
Kvack-kvack... Kvack... Kvack...
Fint kontor.
Det är inte mitt. Dr Benton tar långa lunchpauser.
Vi kunde antingen ses här eller i matsalen, och golvet är kletigare där.
- Så du råkar inte illa ut, då? - Jag är läkare, jag råkar inte illa ut.
Vad ska jag säga, jag står mest i labbet, men kan berätta vad jag vet.
Varför har jag cancer?
En stor fråga. Det finns inga enkla svar, det finns så många faktorer.
Jag hade på känn att du skulle säga så.
En lärare pratade om vem som vore den idealiska bröstcancerpatienten.
Personen i störst riskläge vore en nunna i ett kallt klimat-
- som var överviktig och hade ammats-
- och vars mor och syster fått bröstcancer, och som var judinna.
Ingen vidare start, men han gav mig en hög böcker jag lovade att läsa.
Det går ju inte ihop...
Ja! Kör!
Men skit... kom igen!
Det har varit svårt för honom också. Han får ju inte...
...nån uppmärksamhet.
- Du har rätt, jag har varit självisk. - Det var inte så jag menade.
Du har rätt. Jag kanske är självisk.
Jag tycker faktiskt synd om Paul, det gör jag.
Och jag tycker synd om mig också, men...
Vet du vad jag känner allra mest?
Nej, vad?
Jag vill bara känna närhet.
- Kom hit. - Lägg av.
Kom hit. Kom.
Såja.
Det här får vi kika på.
Bry er inte om mig.
Betyder det här att jag bara ska äta grapefrukt?
Nej, så illa är det inte. Men studier har visat att fet mat...
- Japanska kvinnor. - Ursäkta?
De äter väldigt lite rött kött och har mycket lägre bröstcancerfrekvens.
- Verkligen? - Ja.
Tre olika studier, en över tio års tid. Ganska avgörande.
Jag ska väl ge mig av.
Vi kan inte veta säkert, det finns så många möjliga faktorer.
Det kan vara dieten, nåt gift i hemmet eller nåt av tusentals virus.
Man ser vilka grupper som drabbas oftast, men inte vad de har gemensamt.
Vi vet inte vad som hänt din släkt, och vi kanske aldrig får veta det.
Mamma brukade linda in varmkorv i bacon och fritera.
- Vad är det här? - Middag.
- Var är resten? - Det här är allt. Sallad.
Det är tomater i. Jag hatar tomater.
Du kan pilla bort dem.
- Är allt okej med dig? - Jadå. Ja.
Vet du vad? Jag åker och skaffar oss några burgare.
- Vill du ha en? - Ja! Fast ingen tomat eller lökgrejer.
Inga tomater eller lökgrejer. Visst.
Vill du ha?
- Varför studeras mormoner och judar? - Mormoner brukar ha stora familjer.
Och så tror de att alla släktingar måste döpas för att senare frälsas.
- Finns det karcinogener i dopvattnet? - Nej.
De håller noga koll på släkten.
En forskare före oss hittade 30 fall av bröstcancer i en släkt, "Kindred 107".
Och ashkenaziska judar drabbas ovanligt ofta, i New York är det rena epidemin.
Okej, men kan det inte vara nåt i vattnet eller luften?
Då borde det drabba alla kvinnor i området, men det gör det inte.
- Så det är nåt i dem? - I deras gener.
- Du är tidigt, dr Gold har inte kommit. - Hur kunde du veta det där häromdan?
- Vilket? - Det där medicinska.
- Jag var sköterska förut. - Var du?
- Vad hände? - Vadå? Skulle jag inte trivas här?
Ja? Okej.
Mr Elson? Ni kan gå in med er fru till sköterskan nu.
Allvarligt, vad hände?
Jag jobbade på onkologen.
Men det blev för mycket. Så jag slutade.
Du har rätt. Cancerpatienter är en pina.
Hallå? Ja, doktorn, provresultaten kommer i eftermiddag.
Nej, doktorn, då hade jag meddelat er.
- Du har rätt. - Om vadå?
- Ni är en pina. - Det stämmer.
- Han gillar dig. - Vem då?
- Dr Gold? - Ja, han.
- Nejdå. - Det gör han visst.
- Jag är gift. - Så klart. Hur tänkte jag där?
- Annie! - Hejsan.
Kan jag ha fått cancer från mamma, liksom ärvt?
Det finns inga bevis för att det är ärftligt.
Cancer är genetisk i slutet, men inte nödvändigtvis i början.
När man får cancer sabbas ens dna.
Vissa gener kan få ens celler att dela sig sjövilt.
Men nåt måste ju sabba dna:t till att börja med?
- Vad är det som sabbar dna:t, då? - Det vet vi inte.
Jag menade verkligen inte att göra dig ledsen igen.
Det var inte du, det är jag. Det är nog cellgifterna.
Jag grät till och med under Leafs-matchen i går med Paul.
Det stod lika, men spelarna såg så ledsna ut.
Hallå, du?
Gumman?
Annie... Varför?
Varför? Vi har läkare.
Cellgiftsbehandlingen går bra.
Eller hur?
Jag måste göra nåt.
Annie...
Varför kan du inte bara låta det vara?
Jag visste faktiskt inte. Det var nog det som drev honom till vansinne.
Killar söker skäl till saker. Jag borde ha hittat på ett.
Jag vet inte, Annie, du kanske måste ge honom tid.
Jag har gett honom tid!
Det kanske har nåt att göra med... du vet...
Jag vet inte, allt ditt forskande, du är en smula besatt.
- Besatt? Hur då? - Jo, som...
Knäppt besatt.
"Knäppt besatt". Inte den värsta sortens besatthet, då.
Det är inte för sent att visa honom hur du känner.
- Vadå, som en avsugning? - Ja, det var precis så jag menade.
Känner ni till Mary-Claire King?
Via tandgenetik identifierade hon barn till föräldrar som Argentinajuntan mördat.
Men hon har också gjort intressanta rön om bröstcancerns genetik.
Så jag skrev till dr King. Och jag skrev en gång till.
Och en tredje och fjärde gång. Jag berättade min historia. Min släkts.
Jag hade svårt med böckerna, så jag gjorde modeller för att förstå.
Celler, gener, kromosomer och helixen.
Jag drar till baren!
- Va? - Jag drar till baren!
Det här är ju en jädra byggarbetsplats!
Jag hör inte!
Det kan fan inte vara sant.
Jag går ut!
Kolla resten av matchen och kom ihåg resultatet.
Paul? Kan du natta William?
Vi upptäckte inte mycket det första året-
- men märkligt nog spelade det allt mindre roll.
Nåt underligt grep tag i mig. Då förstod jag inte vad det var.
Insikten kom senare.
Så kom nyheten.
Du får fortsätta kollas var sjätte månad eller så, för säkerhets skull.
Men jag vill påstå att du sluppit undan cancern. Du har skäl att fira.
Klar?
- Är jag klar med cellgifterna? - Du är klar.
- Hej. - Hej. Vad är det här?
Louise passar William.
Oj, synd att du inte förvarnade mig.
- Hurså? - Jag är upptagen.
- Upptagen? Med vadå? - Bara... upptagen.
Kan du sätta dig och äta lite innan du går, i alla fall?
Ja, javisst.
Härligt.
- Kan du boka om? - Vadå?
Det du skulle göra.
För... det här är en särskild middag för oss.
Tack, jag vet att du ansträngt dig, och det ser härligt ut.
Nej, det var inget besvär. Inte alls.
Jag är gift, och gifta gör fina saker för varandra.
- Jag vet. - De gör saker tillsammans.
Som att älska.
Annie, snälla...
- Vi skulle kunna ha sex. - Gör inte så här.
- Älskar du mig inte längre? - Jo, det gör jag.
Jag vill. Nej, jag gör det.
Då förstår jag inte vad det är.
- Varför ligger du inte med mig längre? - Jag kan bara inte.
- Kan du inte? - Jag kan inte!
- Är det för att jag bara har ett bröst? - Herregud, Annie...
Du kanske kan bli halvstyv, då?
- Eller blunda med ett öga? - Sluta!
Sluta! Jag kan inte röra dig!
Jag kan inte röra dig!
Annie... jag kan inte ens se på dig, på din kropp.
Jag hatar det där... hålet! Det där ärret!
Jag är ledsen. Jag bara...
Enligt Knudsens teorem har normala celler en oskadad kromosom från vardera förälder.
Säg att det finns ett arvsanlag för cancer.
Det innebär bara att den ena genen är skadad.
- Dr King har fortfarande inte svarat. - Hon får nog brev från andra också.
De senaste fem åren har Broad Institute och Baylor College of Medicine...
- Så de skadar den andra genen? - Och när den skadats nog muterar den.
Och det kan bli cancer?
Det är för mycket.
Är det här en läkande kram?
Jag borde gå.
Han var en underbar man och vän.
Men kärlek är som dna, man vet inte hur dess anlag ser ut.
Det var omöjligt. I alla fall för mig.
- Var är pappa? - Jag vet inte, han kanske redan jobbar.
- Var är pappa? - Ät din gröt nu.
- Sluta nu, kom igen. - Jag äter bara om du säger var han är.
- Ät din gröt. Ät den. - Var är pappa?
Ät din förbannade gröt, sa jag! Nu!
William! Förlåt, gubben!
William!
Nej, William! Det här är mammas saker! Snälla, sluta!
Å, gubben... förlåt. Kom här. Kom.
Gubben, kom här. Kom.
Kom. Förlåt.
Kom, älskling.
Herregud, förlåt mig. Jag ska aldrig mer tala till dig så igen.
- Förlåt. - Du behöver inte be om ursäkt.
Louise? Louise!
Gumman?
Louise!
Sluta!
Fan!
FEM ÅR SENARE
- "Skiljas"?! - Ja.
Vi ska bo på varsitt ställe, men vi älskar dig som förr.
- Du får två hem nu. - Jag vill inte ha två hem!
- Jag vill att vi tre är i samma! - Pappa också.
- Gör inte så, Paul. - Vadå, säga som det är?
- Jag visste att det var ditt fel! - Nej, det är det inte. Paul?
- Om du inte bara hållit på med dna:t. - Jag hade mina skäl.
- Jaså, vilka skäl då? - Jag bara måste veta.
Lägg av! Du har gått high school, du vet ingenting, du får inte fram nåt!
Är det därför du inte tar i mig?
Så du får säga så, men jag får gnäll när jag svär!
- Vill du berätta sanningen? Om Louise? - Herregud...
- Vad är det med Louise? - Ingenting, William. Ingenting.
Vet du vad, Annie? Jag är ledsen.
Jag försökte. Jag försökte, men jag kunde inte.
- Ut. - Va?
Ut.
En sak är säker, Annie. Hon fanns i alla fall där för mig.
Jag är hemskt ledsen.
- Hör på nu. - Här är fyra kvinnor med bröstcancer.
Man har hittat vissa..."udda proteiner" -
- med unika konfigurationer i bärargenen.
Vi kan identifiera dem utifrån deras unika form.
Föräldrarna överför sina gener till barnet och generna blandas, eller hur?
Men, se här: Inte helt slumpmässigt.
Goda nyheter. Genetiska markörer.
Det här kan vi kalla länkning. Ser ni?
Nu vet vi att fastän våra gener blandas vid befruktningen...
...så kvarstår vissa markörer. - Genetiska markörer.
Vi kan följa dem genom släkterna, de är som skyltar utmed en väg.
Säg att man har två identiska vägar.
Men man kan mäta intervallet mellan skyltarna.
Och identifiera vissa sträckor.
Står de intill bröstcancergenen kan den identifieras.
Nu vet vi att fastän våra gener blandas vid befruktningen-
- så kvarstår vissa markörer.
Hittar vi markörerna är vi i närheten av vår gen.
Kim uppmuntrade mig att gå ut. Hon ville nog att jag skulle träffa nån.
Ska din fru komma hit senare?
Jag är inte längre gift.
- Kommer din flickvän sen, då? - Allvarligt? Det angår inte dig.
- Dyker din pappas flickvän upp sen? - Pappa har ingen flickvän.
På en juniorhockeymatch träffade jag Marshall.
- Jag heter Marshall. - Annie.
Bara en kanadensiska träffar en man på hockeyläktaren.
- Pappa! - Tjena, grabben.
Hej, Paul.
- Hej. - Hej.
Så fin du är. Du ser lycklig ut.
- Har du det bra? - Ja, det går an.
Jag har varit lite sjuk.
Så... Marshall?
- Han är en bra karl. - Ja, det är han.
Jag ska ta mig lite mat.
Kom, grabben.
- Tom... du börjar satsa. - Okej...
Ännu en dålig hand, men vad tusan...
- Jag lägger mig. - Jag också.
- Annie! Annie, jag... - Hej!
Jag ler mot dig, men du kan dra åt helvete.
- Det här är kul. - Ja.
- Trevligt att råkas. - Detsamma.
Undrar vad de pratar om? Du bjöd dem.
Ja, men jag trodde inte att de skulle umgås.
God jul.
- Jaha, strax tillbaka. - Fint.
- Blev det knäppt? Kändes det knäppt? - God jul, Marshall.
- Skål för henne. - Skål för Annie.
Marshall!
- Marshall? - Jag är här uppe, gumman.
- Marshall? - Här inne.
Jag...
Jag hittade nyckeln och städade ur rummet.
Jag tänkte att det kunde bli gästrum eller arbetsrum.
Du kan ha dina dna-spiraler här.
- Väckte mamma honom? - Ja, det gjorde hon.
Nej... du släppte ut honom.
- Du släppte ut honom. - Vem då?
- Du... - Det är ingen här.
- Det är bara ett rum. - Man får inte gå in där!
- Du släppte ut honom! - Nej, älskling. Det är bara ett rum.
Det låter förstås otroligt, men Louise ringde. Paul var sjuk.
Hej...
Läkaren säger att det är tjock- och ändtarmscancer.
Jo, du...
Jag tittade igenom de här och tänkte...
...att du kanske ville se dem.
Klarar du dig med William?
- På egen hand, menar jag? - Paul...
Vad såg du hos mig?
Jag älskade din bekymmerslöshet-
- och din gränslösa frihet.
Vad hände sen?
Du var gränslös och bekymmerslös.
Paul... Hör på nu.
Jag vill att du gör mig en tjänst.
- Vadå? - Jag vill att du tror.
- Tro på vadå? - Vad som helst.
- Kom igen, Annie. - Det funkar för mig.
Ta inte illa upp, men...
...att tro att det finns nån...
...mirakelkur nånstans som ingen känner till...
- Nåt måste man tro på. - Det gör jag.
Jag tror faktiskt på nåt, Annie.
Jag tror på cancer.
Vet du vad mer jag tror på?
Jag tror på... att jag kommer att dö.
Precis som han sa, så dog han. Jag insåg då att det var skillnaden.
Och det var svaret på frågan alla ställde mig:
Paul trodde i slutänden inte på nånting. Det gjorde jag.
Jag trodde på mina gener och kromosomer. Jag trodde på min helix.
Jag trodde på anlag.
Tro. Det kanske inte verkar som tro, inte i dina ögon, men det är det.
Och de som säger att tron stöttar oss har kanske rätt.
Och kanske spelar det ingen roll vad vi tror på, bara vi tror på nånting.
Som framtiden.
Min bror dog i lungcancer och ändtarmscancer.
Jag hade inte sett nåt liknande, det kom blod överallt.
Jag förstår inte hur du orkar. Jag hade nog inte gjort det.
Det är fruktansvärt plågsamt. Jag vet hur du har det.
Hur är det?
Jag har dessvärre inga goda nyheter.
Vi hittade elakartade tumörer på båda dina äggstockar-
- med metastaser på äggledarna och annorstädes i buken. Förstår du mig?
Du har visserligen långt framskriden äggstockscancer-
- men vi tog bort allt vi såg.
Finns nåt kvar bör det kunna botas med cellgiftsbehandling.
- Långt framskriden? - Tredje stadiet.
Du står inför en lång kamp.
- Jag är 37. - Det är väldigt ungt.
Vila nu, så pratar vi mer sen.
Jag har studerat dina provsvar, och det var bra att du opererades.
Snälla doktorn. Du vet att jag föredrar dåliga nyheter. De gaskar upp mig.
Utifrån det vi sett i dina provsvar, så måste jag säga-
- att den här sortens cancer svarar bäst på en kombination av cellgifter.
Vi skulle vilja att du tog cisplatin och cyklofosfamid.
I kanske tio eller tolv behandlingar.
- Hur lång tid tar det? - Ungefär ett år.
- Jag har suttit här förut. - Det vet jag.
Så vad sägs?
Tusan, så sexig du är.
Vatten...
Enbröstad och skallig...
Alla vill ha dig. De kan inte få dig.
Vänta lite! Förlåt.
Jag måste spy. Jag måste spy. Jag måste spy!
Du är supersexig, gumman.
Enbröstad och skallig.
Det märkliga är att man längtar efter sin mamma. Jag vill ha min mamma här.
- Det gör för ont. - Ska jag kalla på sköterskan?
- Ligger du bra? - Nej, jag är varm.
Alla vill ha dig, men de kan inte få dig.
- Det gör ont! - Jag vet, gumman.
Det gör jätteont!
Nej. Det kan de faktiskt inte.
Hur är det, dr King?
Nåt kanske påverkar generna.
Det kanske inte sker oberoende eller spontant.
Styrgener.
Ta i en gång till för mig.
Vi försöker väl med den andra armen, då.
Beklagar, Annie. Så går det när man fått för mycket cellgift.
Venerna blir ärrade och svåra att använda.
Som på en knarkare.
Nästa gång sätter jag en infart. Den varar flera behandlingar.
Okej.
Nu tror jag att jag hittade en.
Hej. Oj... senaste cancermodet!
- Ingen vidare stil, då? - Det är... en stil.
Tackar.
- Vackra. - Som du.
- Vad händer? - Bra fråga.
Om vi visar dig, kanske du kan lösa det.
- Se dig om - vad ser du? - En massa papper.
Varje papper representerar delar av kromosomer vi tror är aktiva i cancer.
Områdena är alltså mutationer i dna:t.
- 350 cancerdrabbade. - De representerar flera generationer.
Ser du de röda prickarna? De indikerar en mutation.
Svarta streck är morbiditet - död.
Så det är mycket mutation?
Det finns i all dna. Vi söker en på samma plats på samma kromosom.
Om vi söker patienter som har anlag för bröstcancer-
- borde mutationen vara medfödd.
Men cancer drabbar oftast senare i livet när telomererna minskat.
Söker vi kvinnor med tidig cancer borde vi lättare hitta kvinnor med anlag.
Vi har antagit att all bröstcancer orsakas av samma sak.
- Likartade tumörer kan ha olika orsak. - Vi fokuserar alltså på tidig cancer?
Kör.
- Medelålder 28. - 35.
Var är den?
Den är här. Och här.
Och här.
Och här. Och här.
Vi har hittat vår gen.
Det där är Mary-Claire King. Det finns en länk.
Det finns en länk. Förstår du mig? Det finns en genetisk länk.
Mellan mödrar och döttrar och systrar som har bröstcancer.
Så det finns ett anlag. De har hittat en mutation.
Hej! Jag hörde de goda nyheterna.
- Hon är i Cincinnati. - Cincinnati?
- De kunde knappt tro det. - Nu tror de henne väl?
Ja. Som alla som tvivlade på oss. På henne. Hon lyckades.
En enda gen. Otroligt. Vad händer nu, då?
Det är mycket att göra, vi måste peka ut genen och köra sekvensen.
Det är där pengarna finns.
- Pengarna? - Ja, massor av pengar.
Man patenterar genen. Kan ni göra mig en tjänst?
Säg adjö till dr King åt mig.
Och grattis och allt sånt. Hon är nåt extra.
TVÅ ÅR SENARE
- Ursäkta, dr King? - Jag hinner inte, jag är redan sen.
- Jag heter Annie Parker. - Tack.
Å... Jag har läst era brev.
Jag försökte se föreläsningen, men trafiken var hemsk.
- Förlåt. - Ingen fara, det blev lite torrt.
Mina skämt gick inte hem nåt vidare...
- Jag har velat träffa dig. - Jag har velat träffa dig också.
Jag hörde att de patenterade vår gen. Er gen.
Det stämmer.
Betyder det att vi får rabatt i framtiden, om vi behöver det?
Det är förstås inget botemedel.
Nej, jag hörde det. Men det är en början.
- Vilket fint halsband. - Det var mors, jag lät trä om det.
- Ja, hon... - Jag måste gå, hoppas att vi hörs igen.
Ni är en enastående kvinna, Anne Parker.
Jag är så ledsen att jag inte kunde göra mer.
Ni har gjort så mycket. Så väldigt mycket.
Mary-Claire Kings upptäckt av BRCA1-genen-
- anses vara en av vår tids främsta vetenskapliga upptäckter.
Mary-Claire King vann prestigefyllda forskarpriser-
- valdes in i vetenskapsakademin och blev femfaldig hedersdoktor.
Glamour Magazine korade henne till årets kvinna.
Annie Parker var bland de första att testas för genen.
Man fann att den gick i släkten, precis som hon misstänkt.
Hon föreläser och hjälper kvinnor med bröstcancerdiagnos.
2005 kom hennes tredje cancerdiagnos.
Och en tredje gång återhämtade hon sig helt.